Hvad skal jeg stille op med dig, professor?
Hvorfor skal du gøre noget?
Det her er ikke min skyld.
Da jeg tog på arbejde i morges, -
- var du ikke en del af mine planer, men her er du.
Det betyder intet. Alt, der skete, betyder ikke noget andet.
- Hvad betyder det så? - Intet.
Man møder folk, og nogle har måske problemer, -
- men det betyder ikke, man har ansvaret for dem.
Folk, der altid tager sig af totalt fremmede, -
- er ofte folk, der ikke tager sig af dem, -
- de burde tage sig af, mener jeg.
Gør du det, du burde gøre, bliver du ikke nogen helt.
- Mener du mig? - Det ved jeg ikke. Gør jeg?
Det er måske sandt nok, men i dette tilfælde -
- vidste jeg ikke, hvem jeg skulle være eller lede efter, -
- eller hvad jeg skulle gøre, når jeg fandt dem.
I dette tilfælde var der én ting at følge.
- Og det var? - At der stod en der, -
- og jeg måtte sige: "Han ligner ikke min bror, -
- men der er han, så se hellere ordentligt efter."
Og det gjorde du så?
Du var ret svær at ignorere.
Du kontaktede mig direkte.
Nej. Jeg så dig ikke engang.
Hvordan fik du dig rodet ud i de problemer?
Ja.
Er du okay? Fik du sovet i nat?
Nej.
Hvornår besluttede du, at det lige skulle være i dag?
- Er der noget særligt ved den? - Nej.
Det er min fødselsdag, men det er ikke noget særligt.
- Tillykke med dagen, professor. - Tak.
Så du tænkte, din fødselsdag ville være en passende dag?
Hvem ved? Måske er fødselsdage farlige. Ligesom jul.
Julepynt på træerne, kranse på dørene -
- og lig findes over hele Amerika.
Det får ikke jul til at lyde rart.
Julen er ikke det samme mere.
Det er så sandt, som det er sagt. Det er det virkelig.
Jeg må løbe.
Tager du altid jakken på sådan?
Hvad er der galt med det?
Der er ikke noget galt. Men er det din normale metode?
Jeg har ingen metode. Jeg tager den bare på.
Hvad? Er det feminint?
Jeg studerer bare professorer.
Nå, men jeg må løbe.
Jeg snupper lige min jakke.
- Din jakke? - Ja.
- Hvad skal du? - Med dig.
Hvad? Hvor skal du med hen?
- Der, hvor du skal hen. - Nej.
- Jo. - Jeg skal hjem.
- Okay. - Du skal ikke med mig hjem.
Jo. Jeg henter lige min jakke.
- Det kan du ikke. - Hvorfor?
- Det kan du ikke. - Hvad?
Du kan tage med mig hjem, men ikke omvendt?
Nej. Det er ikke det.
Jeg må bare hjem.
- Bor du i lejlighed? - Ja.
- Lukker de ikke sort ind? - Nej.
Eller jo, naturligvis.
Ikke flere jokes. Jeg smutter. Jeg er træt.
Så længe det ikke bliver et problem at få mig med ind.
- Du mener det. - Det ved du vist godt.
- Det kan du ikke mene. - Tro mig.
- Hvorfor gør du det? - Jeg har intet valg.
- Jo, du har. - Nej.
Hvem gjorde dig til min beskytter?
Det ved du udmærket godt.
Jeg bad dig ikke hoppe i armene på mig i undergrundsbanen.
- Det gjorde jeg ikke. - Ikke?
- Nej. - Hvordan kom du så derhen?
Hvad? Skal vi ingen steder?
Tror du virkelig, Jesus er herinde?
Nej.
Jeg tror ikke, han er herinde.
Jeg ved, han er herinde.
Det er måden, du siger det på.
Det er som at spørge mig, om du har jakke på.
Nej. Det handler om at nå til enighed.
Hvis vi to siger, jeg har jakke på, -
- og Cecil siger, jeg er nøgen og har grøn hud og en hale, -
- så bør vi overveje, hvor vi skal gøre af Cecil, så han ikke skader sig selv.
- Hvem er Cecil? - Ingen. Det er bare hypotetisk.
Der er ingen Cecil. Han er en karakter, jeg fandt på for at illustrere min pointe.
- Fandt på? - Ja.
- Så hans mening er ligegyldig? - Ja. Derfor fandt jeg på ham.
Det kunne være omvendt.
Jeg kunne sige, du ikke mente, jeg havde jakke på.
Og var grøn og alt det andet fis?
- Ja. - Det gjorde du ikke.
- Nej. - Du lader Cecil tage skraldet.
Ja.
Men Cecil kan ikke -
- forsvare, hvorfor han er uenig med andre, -
- så han tæller ikke, -
- bortset fra du fandt på ham, og han er grøn og alt muligt.
Ikke ham. Mig. Hvor fører dette hen?
- Jeg vil bare høre om Cecil. - Det tror jeg ikke.
- Kan du se Jesus? - Nej, det kan jeg ikke.
- Men du taler med ham. - Hver dag.
- Og han taler til dig. - Ja, jeg har hørt ham.
- Taler han højt? - Nej. Jeg hører ingen stemme.
Jeg kan ikke høre min egen stemme. Men jeg har hørt ham.
Kan Jesus ikke være i dit hoved?
Han er i mit hoved.
Så forstår jeg ikke, hvad du prøver at fortælle mig.
Det ved jeg, skat. Hør her...
Det første, du skal forstå, er, -
- jeg ingen originale tanker har.
Har det ikke en vis snært af guddommelighed, er jeg ligeglad.
- Snært af guddommelighed. - Godt, ikke?
- Ikke dårligt. - Jeg hørte det i radioen.
Pointen er, jeg prøvede det på den anden måde.
Og jeg mener ikke splinter.
Jeg mener at løbe blindt gennem skoven med sammenbidte tænder...
Herre, tro mig!
Er der nogen, der prøvede hårdere end mig, -
- vil jeg gerne møde ham.
- Hvad tror du, jeg fik ud af det? - Hvad?
- Liv i døden. - Liv i døden.
For død til at vide nok til at lægge mig.
Jeg forstår.
Det tror jeg ikke.
- Lad mig spørge om noget. - Okay.
- Har du læst den bog? - Dele af den. Jeg har læst i den.
- Har du læst den? - Jobs Bog.
Har du læst den?
Nej.
- Men du har læst meget? - Ja.
- Hvor mange bøger? - Ingen anelse.
Cirka.
To om ugen, måske 100 om året i næsten 40 år.
To om ugen...
40 gange 100 er 4.000.
Jeg driller bare, professor.
Hør her. Sig et tal, bare vælg et, -
- så ganger jeg det med 40.
- 26. - 1.040.
- 118. - 4.720.
- Ja.
- Svaret er spørgsmålet. - Hvad?
- Det er dit nye nummer. - 4.720?
- Det er et stort tal. - Ja.
- Kender du svaret? - Nej.
188.800.
Lad mig se.
Hvordan gør du det?
Tal er den sorte mands ven. Terningespil.
Er du god med tal, kan du narre din broder -
- og snyde ham fra hans lommepenge.
Man har tid til at øve sig i spjældet.
Javel ja.
Tilbage til dig og alle dine bøger.
Du har læst omkring 4.000 bøger?
- Sikkert, måske mere. - Men ikke denne bog.
- Nej, ikke hele... - Hvorfor?
Det ved jeg ikke.
Hvad er den bedste bog, der er skrevet?
- Aner det ikke. - Skyd.
- Der er mange gode bøger. - Vælg en.
- Måske "Krig og fred." - Okay.
Tror du, den er så god som denne?
Aner det ikke. Den er anderledes.
"Krig og fred." Nogen fandt på det, ikke?
Jo.
Er det dét, der gør den anderledes?
Nej, de er begge fundet på.
- Ingen af dem er sande? - Ikke historisk set.
- Hvad er en sand bog? - Måske en historiebog.
Gibbons bog om Romerrigets fald kunne være en.
Den er baseret på sande ting.
Det er noget, der er sket.
Så du mener, den bog er lige så god som denne bog?
- Biblen? - Biblen.
Tja. Gibbon er vigtig. Det er et stort værk.
- Og en sand bog. - Og en sand bog, ja.
Men er den god?
Jeg ved ikke, om man kan sammenligne dem.
Vi taler om æbler og pærer.
Nej, vi gør ikke. Vi taler om bøger.
Er den Romerrige bog lige så god som denne bog?
Svar på spørgsmålet.
Så må jeg sige nej.
Der stod engang på omslaget, før det blev slidt:
"Bedste bog, der er skrevet."
- Er det sandt? - Måske.
- Du læser gode bøger. - Jeg prøver.
Men ikke den bedste.
- Hvorfor? - Jeg må løbe.
Det behøver du ikke, professor. Bare bliv hos mig.
Du tror, jeg går hen på stationen.
- Ja, så bare bliv her. - Hvis jeg lover at lade være?
- Du gør det måske alligevel. - Skal du ikke på arbejde?
Jeg var på vej.
Der skete noget sært på vejen.
- Ja. - Vil de fyre dig?
Nej, de fyrer mig ikke.
- Meld dig syg. - Jeg har ingen telefon.
De ved, jeg ikke kommer, hvis jeg ikke er der.
- Jeg kommer aldrig sent. - Ingen telefon?
Ikke brug for en. Junkierne ville bare stjæle den.
- Køb en billig en. - Det er aldrig for billigt til en junkie.
Tilbage til dig.
Nej, lad os tale om dig lidt.
- Må jeg spørge om noget? - Ja da.
Hvor stod du? Jeg så dig ikke.
Da du tog springet?
- Ja. - Jeg stod på perronen.
- På perronen? - Ja.
Jeg så dig ikke.
Jeg stod og passede mig selv.
Og så kom du farende.
Jeg sikrede mig, der ikke var nogen. Især ingen børn.
- Der var ingen. - Nej, kun mig.
Jeg fatter ikke, hvor du kunne have været.
Prøver du at gøre det uhyggeligt, professor?
- Måske stod jeg bag en søjle. - Der var ingen søjler.
Så du siger, du ser på en stor, sort engel, -
- der blev sendt for at redde din røv -
- i allersidste øjeblik?
- Nej. - Er det ikke muligt?
- Nej. - Det er dig, der antyder det.
Det har jeg aldrig gjort. Du begyndte at tale om engle.
Jeg har intet sagt om engle. Jeg tror ikke på dem.
- Hvad tror du så på? - En masse ting.
Okay.
- Okay hvad? - Hvilke ting?
- Jeg tror på ting. - Giv mig et eksempel.
Kulturelle ting, bøger, musik, kunst, sådan noget.
Okay.
Det er de ting, der betyder noget for mig.
Civilisationens grundlag.
Eller de betød noget engang.
De betyder vist ikke så meget for mig mere.
Hvad skete der?
Folk værdsætter det ikke mere. Jeg stoppede også til en vis grad.
Jeg ved ikke hvorfor.
Den verden er stort set forsvundet.
Snart vil den være helt væk.
Jeg forstår ikke helt, professor.
Der er ikke noget at forstå.
De ting, jeg elskede, var meget skrøbelige.
Det vidste jeg ikke. Jeg troede, de ville holde.
Det kunne de ikke.
Var det dét, der sendte dig ud på kanten? Intet personligt?
Det er personligt. Det gør uddannelse.
Det gør verden personlig.
Det er nogle stærke ord, professor.
Og jeg ved ikke, om jeg har et svar på noget af det.
Og måske er der slet intet svar.
Men jeg må spørge...
Hvad er meningen med sådanne begreber, -
- hvis de ikke holder en på perronen, -
- når Sunset Limited kommer i høj fart?
- Godt spørgsmål. - Det mener jeg.
Det har jeg heller intet svar på.
Måske er det ulogisk. Jeg er ligeglad.
Jeg blev spurgt, om det ikke er -
- underligt, jeg skulle bevidne altings død?
Jeg synes, det er underligt.
Men det laver ikke om på det.
Nogen må være her.
Men du vil ikke vente på det?
Nej, jeg vil ikke.
Lad mig forstå dig ret.
Du siger, alt dette kultur -
- er det eneste mellem dig og Sunset Limited.
- Det er meget. - Men det svigtede dig.
- Ja. - Du er en kultur-junkie.
Måske har du ret. Måske tror jeg ikke på noget.
Jeg tror på Sunset Limited.
For satan da, professor.
Det må du nok sige.
Tror ikke på noget?
De ting, jeg troede på...
...eksisterer ikke længere.
Det er fjollet at lade som om, de gør.
Den vestlige civilisation gik endelig op i røg -
- fra skorstenene i Dachau, og jeg var for forblændet til at se det.
Nu kan jeg se det.
Du er en udfordring, professor.
Du behøver ikke involvere dig i mine problemer.
Jeg burde gå.
- Har du nogle venner? - Nej.
- Ikke en eneste? - Ikke rigtigt.
- Fortæl om den ene. - Hvilken?
- Den "ikke rigtige." - Jeg har en ven på universitetet...
Ikke en nær ven. Vi spiser frokost sammen nogle gange.
Men det er stort set det?
- Ja. - Hvad gjorde du ved ham?
- Hvad jeg gjorde ved ham? - Ja.
Ikke noget. Hvorfor tror du, jeg gjorde noget?
- Det ved jeg ikke. Gjorde du? - Nej.
- Hvad tror du, jeg gjorde? - Det må du sige mig.
Der er intet at fortælle.
Efterlod du ikke en note om, du ville tage toget?
- Nej. - Din bedste ven?
- Det er han ikke. - Det besluttede vi jo lige.
Det besluttede du, at han...
- Fortalte du om dine overvejelser? - Hvorfor?
Din bedste ven.
Jeg sagde, vi ikke er nære venner.
- Ikke nære venner? - Nej.
Din bedste ven, men ikke en nær ven?
Hvis du siger det.
Men du ville ikke genere ham med småting som selvmord?
Hør her...
...hvis jeg nu giver dig mit ord på...
...jeg bare tager hjem...
...og ikke prøver at begå selvmord på vejen.
Hvis jeg nu gav dig mit ord på...
...jeg ikke tror på noget af dit fis.
Er jeg en fange her?
Du ved bedre end det.
Du var en fange, før du kom her.
En fange på dødsgangen.
- Hvad lavede din far? - Hvad?
Hvad lavede din far? Hvad arbejdede han med?
Han var advokat.
- Advokat? - Ja.
Hvilken slags jura?
Han var i den offentlige sektor. Det var ikke kriminalsager.
Hvad ville en kriminalsag være?
Jeg ved ikke. Skilsmisse, måske.
Måske har du en pointe.
Hvad døde han af?
Hvem siger, han er død?
- Er han død? - Ja.
- Hvad døde han af? - Kræft.
- Kræft. Så han var syg i noget tid? - Ja, han var.
- Så du til ham? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Jeg ville ikke.
Hvorfor ville du ikke det?
Jeg ved ikke. Jeg ville bare...
Jeg ville ikke huske ham på den måde.
Sådan noget fis.
- Bad han dig komme? - Nej.
- Men din mor gjorde. - Måske.
Du ved godt, hun bad dig komme.
Okay, ja.
- Hvad sagde du? - At jeg ville komme.
- Men det gjorde du ikke? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Han døde.
Nej, nej, det var ikke derfor.
Du havde tid, men du gjorde det ikke.
- Det havde jeg vel. - Du ventede, til han var død.
Okay, så jeg så ikke til min far.
Din far ligger på sit dødsleje, han dør af kræft.
Din mor sidder og holder hans hånd. Han har smerter.
De beder dig komme og se til ham én sidste gang.
Og du siger: "Jeg kommer ikke."
Sig til, hvis jeg tager helt fejl.
Man kan vel sige det sådan.
- Hvad ville du sige? - Det ved jeg ikke.
Er det ikke sådan, det er?
- Det er det vel. - Nej, nej.
- Er det eller er det ikke? - Ja.
Jeg kigger lige efter mit togskema -
- og tjekker, hvornår det næste tog går.
Jeg kan ikke se det sjove i det.
Det glæder mig, professor, for det kan jeg heller ikke.
Det bliver mere og mere utroligt.
Hvorfor kan du ikke se det, søde?
Du er helt åben.
Jeg kan se hjulene køre, gearene.
Jeg kan også se et lys. Et godt, sandt lys. Kan du ikke se det?
Nej, jeg kan ikke.
Gud velsigne dig, broder.
Herren være dig nådig, for det er der.
Hvornår var du i fængsel?
- For længe siden. - For hvad?
- Mord. - Virkelig?
Hvem ville påstå, han var morder, hvis det ikke var sandt?
- Du kaldte det spjældet. - Ja.
Kalder de fleste sorte fængslet for spjældet?
Nej, kun os gamle nigger-bønder.
Vi kalder altid ting det, de er.
Gad vide, hvor mange navne der er for spjældet.
Jeg ville nødigt tælle.
Har du mange historier fra spjældet?
- Historier fra spjældet? - Ja.
Jeg ved ikke. Jeg fortalte engang historier derfra, -
- men de mistede deres charme.
Skal vi ikke tale om noget mere opløftende?
Har du været gift?
- Gift? - Ja.
- Åh, du godeste. - Hvad?
Måske skulle vi se nærmere på de historier.
Åh, du godeste.
Har du børn?
Nej, professor. Jeg har ingen.
Alle i min familie er døde.
Jeg havde to drenge, men de døde for længe siden.
Alle, jeg har kendt, er stort set døde.
Tænk over det.
Måske er jeg en helbredsrisiko.
Var du altid i problemer?
Ja, det var jeg. Jeg elskede det.
Det gør jeg vist stadig.
Jeg sad inde i syv år. Det kunne have været mere. Jeg har såret mange.
Jeg bankede dem, til de ikke kunne rejse sig igen.
- Men du har ikke problemer mere? - Nej.
Men du elsker det stadig?
Måske er jeg dømt til at leve med det, bidt i røven af min egen karma.
Men jeg er på den anden side nu.
Vil man hjælpe folk -
- i problemer, må man opsøge dem.
Der er ikke meget valg.
Hvor længe har du været her?
Tja, seks, snart syv år.
- Hvorfor bor du her? - Hvor skulle jeg ellers bo?
- Hvor som helst. - Det her er hvor som helst.
Jeg kunne bo i en anden bygning, men det er okay.
Jeg har mit soveværelse der, hvor jeg kan komme lidt væk.
Jeg har en sofa, folk kan sove på.
For det meste junkier og misbrugere.
Men de tager alting, så man kan ikke eje noget.
Men det er fint. Hænger man ud med de rette, -
- glemmer du trangen til andet.
De tog engang køleskabet, men nogen fangede dem -
- ude på trappen og tvang dem tilbage med det.
Nu har jeg det store dyr derovre. Byttede mig til det.
Jeg savner kun musikken.
Jeg vil gerne have en ståldør.
Så kan jeg høre musik herinde.
Men man skal købe døren og dørkarmen på samme tid.
Det arbejder jeg på.
Jeg er ligeglad med fjernsyn...
...men jeg savner musikken.
Synes du ikke, her er forfærdeligt?
- Forfærdeligt? - Ja.
- Hvad mener du? - Dette sted.
Her er fyldt med forfærdelige folk.
Du godeste.
De folk er ikke værd at redde, -
- og de kan slet ikke reddes.
Det må du da vide.
Jeg elsker udfordringer.
Jeg fik et præsteembede i spjældet.
Det var en udfordring. Mange brødre dukkede op.
De var ligeglade.
De var ligeglade med Guds ord.
De ville have det på CV'et.
- CV? - CV.
Nogle af dem sad inde for nogle virkelig slemme ting.
Og de fortrød kun, de var blevet fanget.
Men det sjove var, mange af dem troede på Gud, -
- endda mere end de fleste herude.
Jeg gjorde i hvert fald. Tænk over det, professor.
- Jeg må hellere gå. - Vent lidt.
Du behøver ikke gå, professor. Lad mig spørge om noget.
Har du oplevet en af de dage, hvor alt virker underligt, -
- indtil alting pludselig falder på plads?
Jeg er ikke helt sikker.
En af de dage... det er næsten magisk.
En af de dage, hvor alt bare ender, som det skal.
Jeg ved ikke. Måske. Hvorfor?
Jeg tænkte bare, om det ikke har været en ørkenvandring for dig, -
- indtil du fandt ud af, det er sådan, verden er.
- Verden? - Ja.
- Hvordan det? - Du ved... ørkenvandring.
Pointen er, selvom du har det sådan, -
- så må du forstå, -
- solen ikke skinner på den samme røv hver dag.
Forstår du mig?
At jeg bare har en dårlig dag? Latterligt.
Det siger jeg ikke, professor.
- Du har et dårligt liv. - Skulle jeg ændre på mit liv?
- Tager du pis på mig? - Jeg smutter.
Bare bliv hos mig lidt længere.
Hvad med historierne fra spjældet?
Dem har du ikke brug for.
Hvorfor ikke?
Du er allerede mistænksom over alt andet.
Du tror, jeg prøver at narre dig.
Gør du ikke det?
Jo, men det skal du ikke vide.
Nå, men jeg må gå nu.
Du er ikke klar til gaderne endnu.
- Jeg må af sted. - Jeg ved, du ikke har noget at nå.
Hvordan ved du det?
Fordi du ikke burde være her.
Jeg ser din pointe.
Bliver du, hvis jeg fortæller en historie?
Okay. Jeg bliver lidt længere.
Okay! Manden siger okay.
Okay, nu skal du få en historie.
Er det en sand historie?
Ja, det er det. Jeg kender ikke andre slags.
En dag står jeg i kø for at få noget at æde, -
- da en nigger råber af køkkenarbejderen.
Han siger, bønnerne er kolde.
Så han kyler skeen ned i bønnerne.
Da han gør det, bliver jeg sølet til i bønner.
Jeg ville ikke slås over nogle bønner, men det pissede mig faktisk af.
Jeg tog noget rent tøj på. Ny skjorte og nye bukser.
Og man får kun to sæt om ugen.
Så jeg sagde til ham:
"Pas lige på." Noget i den stil.
Og jeg siger til mig selv: "Bare glem det. Bare glem det."
Men så sagde niggeren noget.
Så jeg vendte mig om.
Og da jeg gjorde det, stak han en kniv i mig.
Jeg så det ikke komme. Der var blod overalt.
Og det var ikke en smørkniv.
Det var en af de italienske springknive.
En af de sorte og sølvfarvede.
Jeg gør ikke andet end at dukke mig.
Og jeg rækker ud og får fat i et bordben.
Og det falder let af i min hånd.
Der var en lang skrue, der stak ud af enden på det.
Og jeg slog løs på den niggers hoved med det!
Og jeg stoppede ikke!
Jeg stoppede ikke, før man ikke kunne se, det var et hoved mere!
Skruen sad fast i hans hoved, og jeg måtte bruge foden for at hive det ud.
- Hvad sagde han? - Hvad han sagde?
Hvad sagde ham i køen?
- Det siger jeg ikke. - Det er unfair.
- Unfair? - Ja.
Her står jeg og fortæller en ægte, bloddryppende historie -
- fra spjældet, -
- og du kan ikke tænke dig til, hvad niggeren sagde?
- Skal du bruge det ord? - Det ord?
- Ja. - Vi kommer ingen vegne her?
Det virker unødvendigt.
Du vil ikke høre "nigger", men du -
- kræver, jeg siger det, niggeren sagde?
- Er du sikker? - Hvorfor bruger du det ord?
Er det ikke min historie?
Og jeg husker ingen afroamerikanere -
- eller farvede derinde.
Så vidt jeg husker, var der kun en flok niggere!
Fortsæt.
På et tidspunkt må jeg have hevet kniven ud -
- og smidt den på gulvet et sted.
Samtidig slår jeg videre på niggerens hoved, -
- men hans ven tager fat i mig bagfra.
Men jeg holder fast i gelænderet, så jeg kommer ingen steder.
Men fyren må have fundet kniven på gulvet, -
- og han prøver at stikke mig.
Jeg kunne mærke blodet. Jeg vendte mig og slog ham i hovedet.
Og han væltede hen ad gulvet.
Og nu havde nogen fået slået alarm.
Alle lå på gulvet, og der er forhøjet beredskab.
Der står en vagt og sigter på mig med sit gevær, -
- mens han råber:
"Du der! Ned på gulvet og smid våbenet!"
Han vil til at skyde, da den overordnede siger:
"Skyd ikke! Du der! Smid den kølle!"
Jeg så mig omkring...
...og jeg var den eneste, der stod op.
Jeg kunne se, niggeren havde kravlet ind under bordet.
Så jeg smed den.
Jeg husker ikke meget efter det.
Jeg havde mistet næsten halvdelen af mit blod.
Jeg gled rundt i det, men jeg troede, det var den anden fyrs.
- Døde manden? - Nej, det gjorde han ikke.
Alle overlevede.
De troede, han var død, men det var han ikke.
Han blev aldrig normal igen, -
- så jeg fik ikke flere problemer med ham.
Han gik rundt med hovedet hængende, -
- han mistede et øje, -
- armen dinglede, han kunne ikke tale ordentligt.
Han blev flyttet et andet sted hen.
Men det er ikke hele historien.
- Nej. - Hvad skete der?
Jeg vågnede på sygeafdelingen. De havde opereret mig.
Min milt var skåret op, leveren, og jeg ved ikke hvad.
Jeg var tæt på at dø.
280 stingholdte mig sammen...
...og jeg havde smerter.
Aldrig prøvet noget lignende.
Men stadigvæk havde de givet mig fodlænker og håndjern på, -
- er det ikke utroligt?
Mens jeg ligger der, hører jeg en klar stemme, -
- klart og tydeligt.
Og stemmen siger:
"Var det ikke for Guds nåde, ville du ikke være her."
Jeg prøvede at sætte mig op og kigge rundt, men kunne ikke.
Og det var lige meget, for der var ingen.
Jo, der var nogen der, -
- men jeg ville ikke kunne se ham alligevel.
Syntes du ikke, det er en sær historie?
Jo, det synes jeg.
Nej, jeg mener, at du ikke har ondt af manden.
Du forstår ikke historien.
Historien om en indsat, der bliver en krøbling, -
- så du kan finde Gud.
Er det ikke det?
- Nej... - Har du ikke tænkt på det?
Jo, jeg har tænkt sådan på det.
Er det ikke den sande historie?
Jeg vil ikke være uenig med dig.
Og du virker til at ville se historien på den måde, -
- så jeg må indrømme, det er en måde at se den på.
Den er jeg med på. Jeg må holde dig interesseret.
- Få mig med på den. - Er det okay?
Og så få mig i... Hvad er det? Posen med tricks?
- Ja. - Nemlig.
Husk på...
- Det var i spjældet. - Okay.
- Du bad selv om det. - Okay.
Pointen er, professor, jeg har ingen anelse om, -
- hvad der driver Gud. Jeg ved ikke, hvorfor han talte.
- Jeg ville ikke. - Men du lyttede.
- Havde jeg noget valg? - Det ved jeg ikke.
Lade være?
Tror du, han går rundt og taler til folk, -
- han ved ikke vil lytte til ham?
Tror du, han har tid til det?
Hvorfor kan I folk ikke acceptere, -
- at nogle ikke ønsker at tro på Gud?
- Det kan jeg da godt. - Kan du?
Ja da. Jeg tror på, det er et faktum.
Jeg ser det hver dag, så jeg har bare at acceptere det.
Hvorfor så genere os?
Og bare lade jer hænge i reb?
Ja, hvis det er det, vi ønsker.
Fordi han sagde, I ikke skulle.
Det står heri.
- Vil du ikke være lykkelig? - Lykkelig?
Har du noget imod at være lykkelig?
- Gud hjælpe os. - Var det et ømt punkt?
- Hvad har du imod det? - Det modstrider menneskeheden.
Det modstrider dine holdninger, ja.
- Lykke? - Findes det måske ikke?
- Ikke for nogen? - Nej.
Hvordan kom vi så i problemer?
Blev vi født med de problemer.
Lidelse og menneskets skæbne er det samme.
De beskriver hinanden.
Vi taler ikke om lidelse. Vi taler om lykke.
- Man er ikke lykkelig i smerte. - Hvorfor?
Du giver ingen mening.
Det er nogle hårde ord fra professoren.
Præsten er faldet. Han tager sig til hjertet.
Øjnene ruller tilbage i hans hoved.
Vent nu lidt, folkens.
Præsten blinker. Han kommer tilbage.
Pointen er, professor, at hvis du ikke har smerte i livet, -
- hvordan ville du så genkende lykke?
Sammenlignet med hvad?
Har du noget at drikke her?
Nej, jeg har ikke.
Drikker du?
- Vil du nu prædike om det? - Nej, ikke mig.
Det har været en hård dag.
Jeg går ud fra, du ikke drikker.
Nej.
Jeg har fået min andel.
- Er du i AA? - Nej, ingen AA. Jeg er lige holdt.
Jeg havde mange venner, der drak.
De fleste. De fleste er også døde.
Af at drikke?
Af at drikke eller lignende årsager.
Jeg havde en ven, der blev kørt ned af en taxi.
Hvor var han mon på vej hen fuld?
Det ved jeg ikke. Hvor?
Hen efter mere whisky.
Han havde rigeligt i huset, men drankere er bange for at løbe tør.
- Blev han dræbt? - Det håber jeg. Vi begravede ham.
Der er vel en morale?
Det er bare en historie om, hvad man får, og hvad man ønsker.
Smerte, lykke.
Lad mig fortælle dig en mere.
En søndag...
...sidder vi alle sammen og drikker. Søndag morgen.
Så kommer en ven forbi med en pige, Evelyn.
Evelyn var fuld, da hun kom, men vi sagde til hende:
"Gå ud i køkkenet og lav dig selv en drink."
Bagefter går min kammerat Reg -
- så ud i køkkenet for at få sig en drink.
Men nu er flasken væk.
Reg er vant til at være sammen med drankere, -
- så han leder efter flasken.
Han kigger i skabet, bag alting, men han kan ikke finde den.
Men han ved godt, hvad der er sket med den.
Så han går tilbage til stuen, sætter sig ned -
- og kigger på Evelyn, der er hønefuld.
Og han siger: "Evelyn, hvor gjorde du af whiskyen?"
Evelyn siger:
Han siger: "Evelyn, hvor gjorde du af whiskyen?"
Og hun siger:
Reg sidder der, og det begynder at pisse ham af, -
- så han skriger af hende.
Og hun siger: "Jeg gemte den i toilettet."
- Sjovt. - Jeg tænkte nok, du kunne lide den.
- Var whiskyen så der? - Ja.
Det er en drankers yndlingsgemmested.
Men pointen er, at drankerens bekymring ikke er, -
- om han dør af det, hvilket han vil, -
- men at han løber tør for whisky, før han får chancen for det.
Sulten? Jeg kan vende tilbage.
- Jeg husker, hvor jeg kom til. - Bare fortsæt.
Påstår du, en dranker ikke vil have en drink, -
- hvad siger han så?
- Det ved jeg vist godt. - Ja. Og du har ret.
- At han faktisk ikke vil? - Ja.
For han kan ikke få, hvad han ønsker, -
- så det han ikke ønsker, kan han ikke få nok af.
Hvad er det han ønsker?
Det ved du godt.
- Nej. - Jo, du gør.
Nej.
- Du ved ikke, hvad han ønsker? - Nej.
Han ønsker det, alle ønsker.
- Og det er? - Han vil elskes af Gud.
Jeg vil ikke elskes af Gud.
Det elsker jeg. Du går lige til sagen.
I følge ham gør han heller ikke.
Han vil bare drikke whisky.
Du er klog, professor.
Hvilken af dem giver mening?
- Jeg vil ikke have whisky. - Bad du ikke lige om noget?
Jeg mener generelt.
Det taler vi ikke om. Vi taler om en drink.
- Jeg er ikke dranker. - Men du har et problem.
Hvad end, det er, så er det ikke noget, -
- der har med alkohol at gøre.
Det var fantastisk sagt.
Hvad har det så med at gøre?
Det ved du vist godt.
Den evige solnedgang.
- Ja. - Det er det, du ønsker.
Det er det, jeg ønsker, ja.
Jeg mener, det er et stort glas whisky, professor.
- Som jeg ikke ønsker? - Nemlig.
- Det tror jeg nu nok. - Selvfølgelig, skat.
- Ellers ville vi ikke sidde her. - Jeg er uenig.
Men det er mit udspil.
Du forstår ikke, at folk som mig -
- ser på behovet for Gud som en mangel i folk.
- Jo, og jeg er helt enig. - Er du enig?
Ja. Det, der mangler, er Gud.
Beklager, men det med Gud er noget fis.
Åh, gud!
Jesus, hjælp os.
Professoren overdynger os med blasfemi.
Nu bliver vi aldrig frelst.
- Er det ikke ondt at sige sådan? - Nej, professor. Men det synes du.
- Nej. Det er et faktum. - Nej, det er ikke.
Det er det største faktum om dig. Det er måske eneste faktum.
- Men det er ikke så skidt? - Nej, for det kan kureres.
Hvis du spørger, hvad ham deroppe mener om det, -
- så har han nok hørt det så ofte, -
- det ikke går ham så meget på.
Jeg mener...
...hvis nogen fortalte dig, du ikke eksisterer, -
- og du sad lige der og hørte ham sige det?
- Ville det gøre dig sur? - Nej, jeg ville have ondt af dem.
Og du ville måske prøve at skaffe dem hjælp.
I mit tilfælde måtte han skrige højt, -
- mens jeg lå der -
- syet sammen, hvor en nigger havde prøvet at skære mig over.
Men Gud er jo Gud, -
- så han kan altid tale til dit hjerte.
Og hvis han talte til mig, -
- hvilket han gjorde, -
- så kan han tale til alle.
"Hvad mon den skøre nigger nu er ude på?
Han kunne forbande mig.
Han vil tale i tunger lige her.
Jeg må væk herfra.
Han stjæler måske min tegnebog.
Jeg må se at komme ud, -
- før der sker noget slemt."
Hallo!
Hvad skal vi stille op, professor?
Jeg står i gæld til dig, i hvert fald i verdens øjne.
Kan jeg ikke bare give dig noget som betaling?
Jeg giver dig nogle penge eller sådan noget.
Jeg kan give dig $1.000.
Det er vel ikke så meget. Jeg kunne give dig $3.000.
Du aner ikke, hvor store problemer du har.
- Jeg ved ikke, hvad du mener. - Nej.
Jeg vil gerne have dette ud af verden.
Det skal du ikke ordne med mig.
Tror du virkelig, Gud sendte mig til dig?
Nej, det er værre end det.
Hvad mener du?
Tro er ikke som ikke at tro.
Hvis du er troende og endelig kommer ind til troens kerne, -
- så behøver du ikke lede mere. Der er ikke mere.
Men den ikke-troende har et problem.
Han vil bringe orden i verden.
For alt, han peger på som værende usandt, -
- efterlader han to ting.
Tror du på alt, der er i den? Biblen?
- Sandheden? - Ja.
Sikkert ikke, men du ved jo, jeg er kriminel.
Hvad er du uenig i?
Nok det med arvesynden.
Du ved, da Eva spiser æblet, bliver alle slemme.
Sådan ser jeg ikke folk.
Jeg tror på, det fleste folk var gode til at begynde med.
Jeg tror, ondskab er noget, du selv skaber i dig -
- for at ønske noget, du ikke skal have.
Jeg vil ikke stå og snakke som en kætter, -
- når jeg prøver at omvende dig.
Er du en kætter?
- Vil du have mig i posen med tricks? - Nej. Er du?
Ikke mere end man bør være...
...selv en mand, der er stærk i troen.
Jeg tvivler ikke, jeg stiller spørgsmål.
Hvad er forskellen?
Spørgsmål fører til sandheden.
En tvivler vil høre, der ikke er nogen sandhed.
Du mener ikke, du skal tro på alt deri for at blive frelst?
Nej, det gør jeg ikke. Du behøver ikke engang læse den.
Du behøver måske ikke engang kende bogens eksistens.
Sandheden, der står på siderne i den bog, -
- står skrevet i hjertet og har gjort det længe, -
- og det vil stå der længe endnu, -
- selv hvis hver eneste kopi af bogen blev brændt.
Og jeg tror ikke, Jesus fandt på et eneste ord.
Han sagde det bare.
Bogen er en guide for den uvidende og hjertesyge.
En hel mand har ikke brug for den.
Og læste du bogen, -
- vil du se, der tales mere om den forkerte måde -
- end den rigtige. Og hvorfor det?
- Hvorfor? - Det kan du sige mig.
- Det må jeg tænke over. - Okay.
- Okay hvad? - Okay, tænk over det.
Det tager måske længere tid for mig end dig.
- Det er okay. - Er det okay?
Ja. Jeg kan tolke det på et par måder.
Jeg vælger den gode. Det er min natur.
Sådan lever jeg i min verden.
Er min verden så forfærdelig?
Nej, det synes jeg ikke. Den er bare kortvarig.
Okay. Svaret på dit spørgsmål er vist, -
- at det dialektiske i prædiken kræver ondskab som forudsætning.
- Hold da op. - Hvad siger du så?
Det var stærkt sagt, professor.
Bare jeg kunne sige sådan noget til brødrene.
Det er bare os to, der sidder og snakker.
Hvad sagde du?
Dit spørgsmål.
Biblen er fyldt med moralske historier... Som alt litteratur.
...der siger, vi skal passe på. Men hvad?
At vælge den forkerte vej.
Hvor mange forkerte veje er der?
Der er utallige.
Hvor mange rigtige? Kun én.
Og der har vi ubalancen, du nævnte.
Hold da op.
Du burde være i tv, professor. Du ser da godt ud.
- Er du klar over det? - Hold op.
Jeg mener det. Jeg var ikke sikker på, du var -
- professor før nu.
Du hygger dig på min bekostning.
- Nej. - Det tror jeg, du gør.
Skat, jeg sværger. Jeg kunne ikke have sagt det, du lige sagde.
- Det var flot. - Hvorfor kalder du mig "skat"?
Det er bare noget fra syden. Det betyder intet.
- Jeg skal prøve at stoppe. - Hvad betyder det?
At du er blandt venner.
At du ikke skal bekymre dig.
Det er lettere sagt end gjort.
Ja, du har ret.
Men vi taler bare. Taler.
- Sig mig noget. - Okay.
Hvorfor er du her? Hvad får du ud af det?
- Du virker klog. - Mig?
Jeg er bare en dum bonderøv fra Louisiana.
Jeg har aldrig haft en god tanke i hovedet.
Står det ikke heri, ved jeg det ikke.
Nogle gange tror jeg, du laver fis med mig.
Du er et røvhul! R-Ø-V-hul! Røvhul!
Hold nu op.
Hvad fanden laver du i min seng, for fanden?
Hvordan kan du føle dig i sikkerhed her?
Du har en pointe, professor, angående sikkerheden.
Har du fået nogen af dem af stofferne?
- Det tror jeg ikke. - Så fatter jeg ikke pointen med det.
Det er jo håbløst. Det er en koloni for moralske krøblinge.
"Koloni for moralske krøblinge." Hvor er min blyant?
Du må aldrig gå. Det må jeg skrive ned.
"I kolonien for moralske krøblinge."
Det lyder godt.
Jeg fatter ikke, du kan bo her.
Hvorfor ikke tage et sted hen, hvor du kan hjælpe verden?
Modsat et sted, hvor godhed er en mangelvare?
Selv Gud giver op. Jeg har ikke hørt om præsteembeder i helvede.
Nej. Og det er godt sagt.
Præsteembeder er for de levende.
Så man har ansvar for sin broder.
Når han er død, kan du ikke gøre mere.
Så er han i andres hænder. Så pas godt på ham nu.
Hold måske endda øje med togafgangene.
Er du din broders vogter?
Det er jeg sikker på.
- Og Jesus er med i det? - Er det okay med dig?
Og han er interesseret i at komme til dette slum -
- for at frelse det, der ikke kan frelses.
Hvorfor? Du sagde, han ikke havde meget tid.
Hvorfor komme hertil?
Hvad er forskellen for ham -
- mellem en bygning tømt for moral -
- og en tom bygning?
Professor, du er jo teologisk, og det anede jeg ikke.
Det er fad humor.
Det begreb kender jeg ikke.
Men bare tal ned til mig. Jeg bliver ikke såret.
Det betyder, at du ikke er oprigtig, -
- at du... Du mener ikke, hvad du siger. Det er kynisk.
Jeg mener det ikke?
Du siger ting for effektens skyld.
- Så lad mig sige dette. - Værsgo.
Hvis du kunne få dig selv til -
- at fjerne hænderne fra din broders hals, -
- kunne du så leve for evigt?
- Nej. Alle skal dø. - Det sagde han ikke.
Han lover dig evigt liv...
...nu, i dag...
...have det i hænderne, se det.
Det lyser op, det vejer en smule. Ikke meget.
Det varmer en lidt.
Livet... og det er for evigt.
Og du kan få det...
...nu, i dag.
Men du vil ikke.
Du vil ikke have det, for så skal du lade din broder slippe.
Du skal tage ham i dine arme og holde ham, -
- og det er lige meget, hvad farve han har, -
- og om han vil holdes.
Og du vil ikke gøre det, fordi du ikke mener, han fortjener det.
Og der er ingen tvivl. Det gør han ikke.
Du mener ikke, det er det rigtige.
Er det ikke sandt?
Er det ikke?
- Sådan tænker jeg ikke. - Bare svar, professor.
- Det tror jeg ikke på. - Det ved jeg.
Bare svar på spørgsmålet.
Der er måske noget sandt i det, du siger.
- Får jeg ikke mere? - Nej.
Okay, fint nok.
Lidt er meget. Vi nøjes med krummerne.
- Jeg må hjem nu. - Nej, nej. Bliv nu lidt.
Vi taler om noget andet. Kan du lide baseball?
Skal jeg ikke lave lidt at spise?
- Jeg er ikke sulten. - Hvad med lidt kaffe?
Okay, men så skal jeg også af sted.
Okay. Manden siger okay.
Normalt ville jeg ikke være så uforskammet, -
- når jeg har besøg.
Jeg har ikke budt på noget.
Men med dig må jeg sørge for -
- at spille kortene rigtigt, -
- holde dig fra natten derude.
Det er ikke nat.
Det kommer an på, hvad man mener.
Lad mig spørge om noget.
Det her bliver godt.
Hvad tror du, der er galt, -
- siden dit eneste valg tilbage er Sunset Limited?
Der er ikke noget galt med mig.
Jeg har bare indset sandheden.
Jeg er anderledes, ikke skør.
- Anderledes? End hvem? - Alle.
Hvad med de andre selvmordskandidater?
- Hvad med dem? - Måske er du som dem.
Måske hører I sammen, men I mødes ikke så tit.
- Det tror jeg ikke. - Nej?
Jeg har været til terapi med dem.
Jeg har aldrig mødt nogen der, jeg har noget tilfælles med.
Og professorerne? Har I intet tilfælles?
- Du godeste. - Nej.
Jeg hader dem, og de hader mig.
Bare fordi du ikke kan lide dem, kan du godt være ligesom dem.
Og hvad betyder "hade"?
- Had. - Det er et stærkt ord, ikke?
Ikke stærkt nok.
Hvorfor hader du professorerne?
- Jeg ved, hvad du tænker. - Hvad?
At jeg hader dem, fordi jeg er som dem, -
- at jeg hader mig selv.
Lad mig lige høre. Tager du medicin?
Nej.
Er der ingen medicin til pilgrimme, der vil væk?
- Mod depression? - Ja.
- Jo, jeg har prøvet. - Hvad skete der?
- Intet. - Slet ikke?
- Nej. Kaffen er klar. - Ja, det ved jeg.
Virker medicinen for andre?
Ja, de fleste.
- Men ikke for dig? - Nej, ikke for mig.
- Hvorfor? - Aner det ikke.
Hvad skal jeg sige?
Jeg prøver bare at se, -
- om der findes midler til dig.
- Midler? - Ja, kan du lide det?
Siger man sådan på gaden?
Nej, jeg lærte det i spjældet.
Man hører ting fra advokater, og så bliver det brugt til andre ting.
Man kan tale om dine midler, en andens midler, -
- din kones midler.
Mælk og sukker?
- Nej, bare sort. - Bare sort.
Hvorfor skal jeg bruge midler?
Det siger jeg ikke. Jeg tænkte bare, -
- vi ikke har kigget efter nogen.
De kan være der. Der findes måske -
- nogle pendlere, der kan være dine venner.
- Pendlere? - Kan du lide det?
Det er okay.
- Ingen? - Nej, ingen.
Jeg har aldrig ønsket at være medlem.
- Ikke et medlem? - Nej.
Jeg kunne godt spise lidt. Og det kunne du vist også.
Bryder man brød med en, -
- går man videre til et tættere venskab.
Sådan er det i hele verden.
- Sikkert. - Sikkert?
Det kan jeg godt lide.
Et "sikkert" fra dig er meget værd.
Fordi jeg ikke tror på noget?
Det er vist ikke problemet.
Det er det, du tror på, der presser du ud til kanten, -
- ikke det, du ikke tror på.
Lad mig spørge om noget.
Værsgo.
- Tænker du på Jesus? - Så kommer det.
Gør du?
Jeg kunne måske være jøde.
Må jøder ikke tænke på Jesus?
Måske tænker de på en anden måde.
- Er du jødisk? - Nej, tilfældigvis ikke.
- Du narrede mig næsten. - Hader du jøder?
Jeg driller bare, professor. Jeg driller dig bare.
Jeg ved ikke hvorfor, men jeg kan lide at drille dig.
Du bliver nødt til at lytte eller tro på det, du hører, -
- for pointen med dette...
Som du ville vide.
...er, at der ikke er jøder, ikke er hvide, -
- ikke er niggere... Farvede folk.
Det findes ikke. Helt nede på bunden af minen, -
- hvor guldet er, findes alt det ikke.
Der er kun det evige, -
- som du ikke tror på, -
- det, der holder folk på perronen, -
- når Sunset Limited kommer, -
- selvom de tror, de gerne vil med, -
- det, der får en til sende velsignelser -
- til fremmede i stedet for forbandelser.
Og det er alt sammen én ting.
Og det er kun én ting.
Og det er så Jesus?
Jeg bliver nødt til at tænke over svaret.
Måske vil en kætters tanke mere ikke skade.
Du er fyldt med dem allerede.
Nu skal du høre.
Jeg ville sige...
Jeg ville sige, at vi taler om Jesus, -
- men Jesus set som guldet på bunden af minen.
Han kunne ikke komme her i skikkelse af en mand, -
- hvis den skikkelse ikke tjener ham.
Og hvis ikke Jesus kan være alle, -
- uden alle er Jesus, -
- så vil jeg mene, det er at tænke som en kætter.
Fint nok. Det er ikke som at sige, -
- at en mand ikke adskiller sig fra en sten, -
- hvilket vel er dit synspunkt.
Nej. Jeg tror på den overlegne intelligens.
Hvad var det for et ord?
Overlegen? Det største. Det er større end alt andet.
Og det er intellektet?
Ja.
Hvad med Sunset Limiteds overlegenhed?
Også det.
Men ikke overlegenhed ved folk, der venter på et andet tog?
Nej, der er ingen overlegenhed.
Du er hård, professor.
Du er hård.
Du tror, du stiller spørgsmål.
Men jeg har min tvivl.
Dit livs opgave er din opgave.
Og du har selv brolagt vejen.
Og det faktum kan være nok til at holde ud.
Er du på den vej, farer du ikke vild.
Jeg forstår ikke, hvad du siger.
Jeg tvivler på, du ikke forstår noget af det, professor.
Jeg siger bordbøn.
Herre, vi takker for denne mad -
- og alle dine velsignelser.
Vi takker for professorens liv, du gav os tilbage, -
- og vi beder dig passe på ham, for vi har brug for ham.
Jeg ved ikke hvorfor. Men jeg ved, vi har brug for ham.
Amen.
Kan du lide det?
Det ser godt ud.
Det er godt.
Det er meget godt.
Det skal det være. Mad til sjælen.
Hvad er der i? Sirup?
- Er du kok? - Ikke rigtigt.
- Men lidt? - En anelse, ja.
Bananer, selvfølgelig. Mango?
- Ja, et par mangoer. Kålroer. - Kålroer?
Kålroer. De er svære at finde.
Det er meget godt.
Det bliver bedre efter et par dage.
Jeg lavede det i aftes.
Man skal varme det op et par gange.
- Ligesom chili. - Som chili. Ja, nemlig.
- Ved du, hvor jeg lærte det? - I Louisiana?
Lige her i New Yorks ghetto.
Der er mange inspirationer i sådan en ret.
Mange dele af verden i gryden. Forskellige lande og folk.
- Også hvide folk? - Ikke med vilje.
- Virkelig? - Jeg driller bare, professor.
Jeg driller dig bare.
Kender du kokkene i de fine restauranter?
- Ikke personligt. - Ved du, hvad de elsker?
- Nej. - Brissel.
Hjerner og sådan noget, ingen vil spise.
- Ved du hvorfor? - Det er udfordrende.
- Man skal være opfindsom. - Du er klog.
Nemlig. Det er en udfordring. Og det er billigt at lave.
De fleste smider det ud eller giver katten det.
Men fattige smider intet ud.
Det er nok rigtigt.
Alle kan få en bøf til at smage godt.
Men har man ikke råd til en bøf, -
- og du vil have noget godt, hvad så?
- Vær opfindsom. - Nemlig.
Og hvem må være det?
- Fattige. - Nemlig. Fattige folk.
Du får snart et 12-tal.
Kan du lide det?
Det er meget godt.
Mon ikke et glas vin ville have passet til?
Jo, det tror jeg, det ville.
- Men du ville ikke drikke det? - Måske. Bare et enkelt glas.
Jesus drak vin. Ham og hans disciple.
Ja. Det står lige her i Biblen.
Men han gemte det ikke i toilettet.
- Er det virkelig gemmestedet? - Tro mig.
Jeg har kendt drankere, der kigger i alle mulige toiletter.
- Er det sandt? - Nej.
Måske. Det ville ikke overraske mig.
Hvad er det værst, du har gjort?
- Flere historier? - Hvorfor ikke?
Hvad skal jeg sige?
Er overfaldet på en mand i fængslets spisestue det værste?
- Nej. - Ikke det? Hvad er så?
- Det siger jeg ikke. - Hvorfor?
Fordi du vil løbe skrigende ud af døren.
Det må være slemt.
- Ja. - Nu tør jeg ikke spørge.
Jo, du gør.
Har nogen hørt det?
Ja.
- Det nagede mig. - Hvem fortalte du det til?
En mand af Gud, der var min ven.
- Hvad sagde han? - Intet.
Vil du ikke høre om det værste, jeg har gjort?
- Jo. - Men du spørger mig ikke.
- Det behøver jeg ikke. - Hvorfor?
Jeg var der. Jeg så det.
Måske har jeg en anden vinkel.
Ja, måske.
- Vil du have mere? - Nej, jeg blev mæt.
- Du var alligevel sulten? - Ja.
Godt.
Skal det sætte din tro på en prøve?
- Dig? - Ja, mig.
Du sætter ikke min tro på en prøve.
Du ser alt i sort og hvidt.
Det er sort og hvidt.
Det gør vel verden lettere at forstå.
Jeg bruger utrolig lidt tid på at prøve at forstå verden.
- Du prøver at forstå Gud. - Nej, jeg gør ikke.
Jeg vil forstå, hvad han ønsker af mig.
Er det alt, du har brug for?
Er Gud ikke alt, du har brug for, så har du problemer.
Jeg gør intet uden Jesus.
Når jeg står op om morgenen, prøver jeg at gribe fat i hans bælte.
Nogle gange nedtramper jeg mig selv helt.
- Nedtramper? - Kan du lide det?
- Det er okay. - Jeg synes, det var ret godt.
Så du er nået til enden, -
- du ser nederlaget i øjnene.
Og i denne tilstand griber du ud efter dette, -
- som ingen substans har, -
- og du hænger fast for at overleve.
- Er det sådan? - Sådan kan man udtrykke det.
Det giver ingen mening.
Da vi talte tidligere, -
- sagde du, intet af det gav mening.
Det om verdenshistorien.
Det er gør det heller ikke.
Men det, du siger, er ikke et synspunkt om ting.
Det er én ting, jeg finder meningsløs.
Hvad nu hvis Jesus talte til dig?
- Tror du, han vil det? - Nej, men jeg ved ikke.
Jeg er ikke dydig nok.
Nej, sådan er det ikke. Det behøver du ikke være.
Du skal bare være stille.
Jeg kan ikke tale for Herren, men så vidt jeg ved, -
- vil han tale til alle, der vil lytte.
Man behøver ikke være dydig.
Hørte jeg Gud tale, -
- ville jeg være klar til at tage til Bellevue, som du foreslog.
Og hvis det gav mening?
Det er ligegyldigt. Vanvid er vanvid.
- Også hvis det giver mening? - Ja.
Det er det mest overlegne, jeg har hørt.
Jeg går mine egne veje.
- Hvad er det for et sprog? - Tysk.
Kan du tysk?
Kun en smule. Det er et citat.
Det hjalp ikke tyskerne ret meget, hva'?
Jeg ved nu ikke. Tyskerne bidrog med meget til civilisationen før Hitler.
Og så bidrog de med Hitler.
Ja, det kan du sige.
Jeg går ud fra, du mener, -
- kulturen bidrager til menneskehedens elendighed, -
- at jo mere man ved, jo mere ulykkelig er man.
Som i et tilfælde, vi begge kender til.
- Ja. - Det har jeg vist ikke sagt.
Du sagde det selv.
- Nej. - Tror du på det?
- Nej. - Nej?
Jeg ved ikke. Det er måske sandt.
Hvorfor? Det virker ikke rigtigt, vel?
Det er det første i den bog.
Paradisets have. Viden, der ødelægger ånden, -
- ødelægger det gode. - Du havde jo ikke læst den.
Alle kender historien. Den mest berømte i bogen.
Hvorfor tror du?
Fra Guds synspunkt er alt viden vel forfængelighed.
Eller det giver folk den usunde illusion, at de kan narre djævelen.
Hold da op. Hvor var du, da jeg havde brug for dig?
Pas på. Se, hvad det gjorde ved mig.
Javel ja. Det er emnet, vi diskuterer her.
Det mørke billede er altid det korrekte.
Når du læser verdenshistorien, -
- læser du om blodsudgydelser og grådighed, -
- hvilket er umuligt at ignorere.
Og alligevel forestiller vi os, -
- fremtiden vil blive anderledes.
Jeg aner ikke, hvorfor vi er her.
Og med al sandsynlighed er vi her ikke meget længere.
Det er stærke ord, professor.
Det er lige fra hjertet, ikke?
Jo.
Jeg kan relatere til de tanker.
- Kan du? - Ja da.
- Det overrasker mig. - Men du kunne tage fejl.
Det tror jeg ikke.
Det har du ikke meget af i livet.
- Hvad? - Fejltagelser.
- Jeg indrømmer, når jeg tager fejl. - Det ved jeg nu ikke.
Du har ret til din egen mening.
Her har vi den. Historien på side 3.
"Venner siger, at manden ignorerede alle råd -
- og havde sagt, han ville følge sine egne veje.
En nær bekendt siger..."
Og dette er i anførselstegn.
"Man kunne ikke fortælle den skiderik noget."
Må man skrive det i avisen? "Skiderik"?
"Blodtilsølede tilskuere på 155th street stationen...
Fortsætte på side 4."
155th street stationen.
"...som blev afhørt på åstedet, sagde, at mandens sidste ord, -
- da han smed sig ud foran toget, var:
'Jeg har ret.'"
Meget sjovt.
Åh, professor, du er en utrolig mand.
Godt, jeg underholder dig.
- Du er noget særligt. - Nej.
- Synes du ikke? - Nej.
Mener du ikke, du kigger ned på de andre pendlere?
Jeg ser dem som medborgere -
- i det samme hul, jeg selv befinder mig i.
Og ser de det som noget andet, ved jeg ikke, om det gør mig særlig.
Jeg forstår dig.
Men jeg tænker stadig på pendlerne, -
- som venter på Sunset.
Jeg kan ikke lade være med at tænke, der må være noget særligt ved dem.
De må være i et dybere hul end os andre rejsende.
Dybere og mørkere.
Måske så dybt som dig, -
- men ret dybt. - Og?
Så måske er de dine brødre i selvudslettelse og fortvivlelse.
Elsker elendigheden ikke selskab?
Det aner jeg intet om.
Lad mig komme med et bud.
Jeg tror, du har en bedre grund end dem.
De kan bare ikke lide at være her.
Men du siger, hvad der er ikke at lide og hvorfor.
Du har mere intelligente årsager, mere elegante årsager.
- Gør du grin med mig? - Nej.
- Men du synes, jeg er fuld af lort? - Nej.
Men man kan sikkert godt dø af at være fuld af lort.
- Men det er ikke det vigtige. - Hvad er det så?
Jeg ved det ikke. Du har ført mig ud på ukendt farvand.
Du har verdensklasse årsager til at tage springet, -
- men alle de andre har kun...
Måske har de det bare ikke godt.
I er måske slet ikke så ulykkelige.
Tror du min uddannelse driver mig?
Nej, jeg spørger bare. Men vent lidt før du svarer.
Okay, værsgo.
Det er det mest åndssvage, jeg har hørt.
"Det er det mest åndssvage, jeg har hørt."
Meget kløgtigt. Hvad er pointen?
Der er lys hele vejen omkring dig, men du kan kun se skygge.
Og det er din skyld.
Det er dig. Du er skyggen.
Det er pointen.
Jeg har ikke din tro. Skal vi ikke bare blive enige om det?
Har du aldrig tænkt på en ny start?
Jo, engang. Ikke mere.
Måske er tro bare et spørgsmål om ikke at have andet tilbage.
Jeg har noget andet.
Hvorfor beholder du så ikke det som en reserve?
Prøv dog at starte på en frisk.
Ikke at starte igen. Det prøver alle.
Ovre betyder ovre. Bare gå din vej.
Hvis alt, du er og har og har gjort -
- har ført dig til bunden af whiskyflasken -
- eller købt dig en enkeltbillet til Sunset Limited, -
- så kan du ikke give mig én god grund til -
- ikke at redde noget af det, for der er ingen.
Hvis du kan få dig selv til at lukke alt det ude, -
- bliver det koldt og ensomt, -
- og vinden vil være stærk.
Men du siger ikke noget.
Du folder bare kraven op og går videre.
Jeg kan ikke. Jeg kan ikke.
- Mere kaffe? - Ellers tak.
Hvorfor tror du, folk begår selvmord?
De har forskellige grunde.
Er der noget, de grunde har tilfælles?
Jeg kan ikke tale for andre.
Min egen årsag handler om at miste fantasilysten, -
- og fordi jeg blev klog nok til at se, hvordan verden -
- hænger sammen.
- Verdslige grunde. - Det kan du kalde det.
- Elegante grunde. - Det er din beskrivelse.
Du var ikke uenig.
Det er de grunde, din broder ikke kender til, -
- mens han hænger i sit slips i kælderen.
Han har sine egne, åndssvage grunde.
Men hvis vi nu kunne belære ham om de elegante grunde -
- og gøre dem tilgængelige, -
- så ville der være mange derude, -
- der kunne begå selvmord med større glæde. Tror du ikke?
Nu ved jeg, det er fad humor.
Du har ret. Du har drevet mig ud i det.
Professoren påvirker mig. Jeg må hellere passe på.
Ja. Jeg varmer posen med tricks op.
Du tror, dine grunde handler om verden. Og hans handler om ham.
Det er nok sandt.
Jeg ser en anden sandhed her ved bordet.
- Som er? - At du må elske din broder eller dø.
Jeg ved ikke, hvad det betyder. Det er en helt anden verden.
- Fortæl mig om din verden. - Du vil ikke høre om den.
- Jo da. - Nej.
Jo, kom nu.
Okay.
Verden er stort set én stor arbejdslejr, -
- hvor de uskyldige arbejdere -
- tiltrækkes af lotteriet, et par stykker om dagen, for at blive henrettet.
Det er ikke bare sådan, jeg ser det. Sådan er det vist bare.
Er der andre synspunkter? Ja.
Vil nogen af dem holde? Nej.
Vil du se på togskemaet igen?
Hvilket liv havde du så ønsket dig?
Det ved jeg ikke. Noget andet.
- Lever du det liv, du planlagde? - Nej.
Men jeg fik, hvad jeg havde brug for.
Det kan være det bedste held.
Tja, men...
Du kan ikke sammenligne dit liv med mit, vel?
Nej, det kan jeg ikke.
Det kan jeg bare ikke.
Undskyld. Jeg må hellere gå.
- Nej da. - Jeg fornærmede dig.
Jeg kan tåle det. Gå ikke. Du har ikke såret mig.
Du synes, jeg bør være taknemmelig. Beklager.
- Det mener jeg ikke. - Jeg går.
- Jeg kommer ingen vegne. - Du giver ikke sådan op.
Hvad kan få dig til at blive lidt?
Håber du, at hvis jeg bliver, så vil Gud tale til mig?
Nej, at han vil tale til mig.
Jeg ved, du mener, jeg skylder dig lidt mere tid.
Jeg er utaknemmelig.
Men utaknemmelighed er ikke en stor synd -
- for en mand af Gud.
Du skylder mig intet.
- Mener du det? - Ja.
Du er meget venlig.
Bare jeg kunne gøre noget for at takke dig.
Lad os sige farvel. Så kan du komme videre.
Hvis nu...
Hvis jeg siger, du kunne vågne -
- og ikke springe ud foran toget.
Du skulle bare spørge. Ville du?
Det kommer an på, hvad jeg skal opgive.
Det begyndte jeg at skrive ned.
- Hvad tror du, jeg har? - Jeg ved det ikke!
Hvad er det, pendleren elsker, som han vil dø for?
- Jeg ved det ikke. - Nej, nej.
Det gør du ikke.
Du vil ikke tale med mig mere, vel?
Du kan jo tåle det.
Ja, til en vis grad.
Hvorfor tror du, der er noget, jeg ikke vil opgive?
Det ved jeg ikke.
Jeg tror...
Enhver mand, der gerne vil køres over af et tog, -
- må have noget i tankerne.
De fleste af os kunne nøjes med en lussing.
Du sagde, du er ligeglad med alt, men det tror jeg ikke på.
Døden handler altid om noget.
Du spurgte, hvad jeg tror, du holder fast i, og jeg ved det ikke.
Eller måske kan jeg ikke udtrykke det.
Og måske ved du det, men vil ikke sige det.
Jeg tror, at da du tog springet, -
- tog du det med og holdte fast i det, -
- tog det med i døden.
Jeg leder efter ordene, professor.
Jeg leder efter ordene, for de viser vejen til dit hjerte.
Jeg kan ikke hjælpe dig.
At opgive alt er stedet, jeg kom til.
Det krævede hårdt arbejde.
Og er der noget, jeg ikke vil opgive, så er det dét.
Kan udtrykke det anderledes?
Det, jeg ikke vil opgive, er at give op.
Det får mig igennem. Jeg er afhængig af det.
De ting, jeg tror på, er som sagt meget skrøbelige.
De vil snart være væk ligesom mig.
Men det er ikke grunden til min beslutning.
Det er dybere end det.
Man kan vænne sig til at miste.
Det må man. Jeg mener...
Du kan lide musik, ikke?
Jo. Jo, det kan jeg.
Hvem er den bedste komponist i følge dig?
- John Coltrane, uden tvivl. - Vil hans værker holde for evigt?
For evigt er lang tid, professor. Så jeg må sige nej.
Det gør det ikke værdiløst, vel?
Nej, det gør ikke.
Du opgiver verden lidt ad gangen.
Du bliver medskyldig i din egen udryddelse.
Du kan intet gøre ved det.
Alt, du gør, lukker en dør et sted foran dig.
Til sidst er der kun én dør tilbage.
Det er en mørk verden, professor.
Måske skal du bare indrømme, at du intet kan stille op.
Det gør jeg, men det fritager mig ikke.
Jeg har intet valg.
Okay.
Måske har du ret.
Her er mine nyheder, fader.
Jeg længes efter mørket.
Jeg beder om døden, ægte død.
Troede jeg, jeg i døden ville møde folk fra mit liv, -
- ved jeg ikke, hvad jeg skulle gøre. Det ultimative mareridt.
Troede jeg, jeg skulle møde min mor og starte forfra, -
- men uden at kunne se frem til døden denne gang, -
- ville det være det endelige mareridt, Kafka på hjul.
For satan da. Vil du ikke se din egen mor?
Nej, jeg vil ikke.
De døde skal være døde...
...for evigt.
Og jeg vil være en af dem. Men det kan man ikke.
Man kan ikke være en af dem, for eksisterer man ikke, -
- er der intet fællesskab.
Intet fællesskab.
Mit hjerte varmes ved tanken.
Helt sort, alene, -
- stilhed, fred, -
- og alt sammen kun et hjerteslag væk.
Jeg ser ikke min holdning -
- som et pessimistisk syn på verden.
Jeg ser det som verden selv.
Evolution kan ikke undgå at få intelligent liv -
- til at indse én ting, -
- og én ting over alt andet. Og den ene ting er formålsløshed.
Forstår jeg dig ret, -
- så siger du, at alle, der ikke er helt hjernedøde, -
- er selvmordskandidater?
- Ja. - Tager du pis på mig?
Nej, jeg tager ikke pis på dig.
Hvis folk kunne se den sande verden, -
- se deres virkelige liv -
- uden drømme og illusioner, -
- så kunne de ikke give én god grund til -
- ikke at vælge døden hurtigst muligt.
Jeg tror ikke på Gud. Forstår du det?
Se dig omkring. Kan du ikke se det?
Skrigene fra dem, der lider, -
- må være det mest tilfredsstillende for ham at høre.
Og jeg hader disse diskussioner. Ateistens argument, -
- hvis eneste passion er at tale i uendeligheder -
- om det, han benægter eksistensen af.
Dit følge er et følge af smerte og intet mere.
Og hvis den smerte var kollektiv, -
- ville vægten slæbe verden -
- fra universets vægge og sende den ud over afgrundens rand -
- og gennem natten, den måske stadig kunne fremkalde, -
- indtil den ikke var mere end aske.
Og broderskab...
...retfærdighed, evigt liv?
Du godeste gud, mand.
Vis mig en religion, der forbereder en på intet, på døden.
Den kirke ville jeg gå i.
Din forbereder en på mere liv, -
- drømme, illusioner og løgne.
Fjern frygten for død i hjertet, -
- og ingen ville leve en dag.
Hvem ville ønske dette mareridt, hvis det ikke var for frygten for det næste?
Øksens skygge hænger over enhver glæde.
Hver en vej ender med døden, hvert venskab, hver kærlighed.
Plage, tab, svigt...
...smerte, lidelse...
...alderdom...
...nedværdigelse...
...forfærdelig, langvarig sygdom.
Og alt med en eneste konklusion...
...for dig og alle andre, -
- alle de ting, du har valgt at holde af.
Det er det sande broderskab og følge.
Og alle er medlemmer for livstid.
Du siger, at min broder er min frelser?
Min frelser? Så til helvede med ham.
Lad ham rådne op i hver en skikkelse og form.
Ser jeg mig selv i ham? Ja.
Og det, jeg ser, giver mig kvalme.
Forstår du mig?
Undskyld.
Hvor længe har du følt sådan?
Hele mit liv.
- Er det sandt? - Det er værre.
Jeg kan ikke se hvordan.
Vrede er kun til de gode dage.
Der er ikke meget af det tilbage.
Sandheden er, at alle former, jeg ser, langsomt er blevet udtømte.
De har ikke længere noget indhold. Det er kun skikkelser.
Et tog, en væg, en verden, -
- en mand, en ting, -
- der hænger og dingler håbløst i et hul -
- uden mening med livet, -
- med sine ord.
Hvorfor skulle jeg ønske sådan et selskab?
Hvorfor?
For satan da...
Så du kan se, hvad du har reddet.
Prøvede at redde. Stadig prøver.
- Hvem er din broder? - Ja, hvem.
Er det grunden til, jeg er her?
Nej, det er derfor, jeg er her.
Hvilken professor er jeg?
Jeg er mørkets professor, natten klædt i dagens tøj.
Og nu ønsker jeg dig alt det bedste, men jeg må gå.
- Bliv lidt længere. - Jeg har ikke mere tid. Farvel.
Vi kan tale om noget andet, jeg sværger.
Jeg vil ikke tale om noget.
Gå ikke derud! Du ved, hvad der venter!
Ja. Det kan du tro, jeg gør.
Jeg ved, hvad der venter. Og hvem.
Jeg glæder mig til at møde ham.
Han bliver overrasket over, der sættes pris på ham.
Og mens jeg omfavner hans hals, hvisker jeg i det tørre og oldgamle øre:
"Her er jeg. Her er jeg."
- Åben så døren! - Gør det ikke.
Du er en venlig mand.
Vi hørte på hinanden. Der er intet mere at sige.
Din gud må engang have stået med uendelige muligheder, -
- og han skabte dette.
Du siger, jeg ønsker Guds kærlighed. Det gør jeg ikke.
Måske tilgivelse, men der er ingen at bede om det.
Ingen udvej. Jeg kan ikke gøre det godt igen.
Der er kun håbet om intet. Og det håb klynger jeg mig til.
- Åben så døren. - Gør det ikke.
Åben nu døren.
Tak. Farvel.
Professor?
Jeg ved, du ikke mener de ord.
Jeg vil være der i morgen.
Jeg vil være der, hører du?
Jeg vil være der!
Jeg vil være der.
Du ved godt, han ikke mente det.
Det ved du godt.
Jeg forstår ikke, hvorfor du sendte mig derned.
Jeg forstår det ikke.
Hvis jeg skulle hjælpe ham, hvorfor sagde du så intet?
Du gav ham ordene. Hvad med mig?
Det er okay. Det er okay.
Hvis du aldrig taler igen, -
- ved du, jeg holder dit ord.
Det ved du. Du ved, jeg nok skal gøre det.
Er det okay?